![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhMTOvOmkUlIf0tpfb0dL7YNKrKKjDiCO3MOYWbYXfdqRoJq9FL4GsOOtH5tfObgiyfl7KX9I81SEObSF7XzKCjB5OMGcp45WVaMZ3U-aZ5kDvWvNoPxyGc4hZGidasWUPZWTxV2TQFlLcZ/s1600/0_96c77_d935a3e0_L.gif)
Мали велики људи
Кашљем. Данима. Обрађујем текст. Причам с напором. Закашљем се, онако баш добро.
М., првачић, скочи са столице подигнутог кажипрста увис и каже ми:
"Имам нешто за тебе!"
"Добро. Седи."
Настављам са радом. Звони. Крај је часа. Прилази ми М. Вади нешто из џепа панталоница и ставља ми у руку.
"Ево ти! Да оздравиш."
На длану ми негро бомбона у изгужваном омоту. У очима...
"Хвала. Бићеш ти велики човек М."
Нема коментара:
Постави коментар
Очекујем ваше коментаре!